Вибранi поезii
Хвильовий Микола

Микола Хвильовий

Вибранi поезii

ЗЕЛЕНА ТУГА

І

Напередоднi злив
сумнiву голубого
на кучерi весни
я голову
кладу.
Хто не погас на зоряну дорогу,
а каравели дум
в пустелю не веде?

Ах, пам’ятаю я
— повстання на Вкраiнi,
заграви, дзвiн пожеж
— на барикади, — крик,
тривожнi ночi, степ,
такий, як ночi, синiй,
i армii на Крим.

Та все це промайнуло,
i поклик
не сурмить.
І чую я, як десь скиглить минуле:
— Амiнь!

І чую я… а серце стогне в тузi,
ах, що цей, що цей сум?
Це спогадiв мара…
Я бачив, як лосунь
пiдстрелений у лузi
весною умирае…
Я знаю його бiль!

Напередоднi злив
сумнiву голубого
я б з мiсяцем пiшов
в заулки сiрих хмар,
де на мiльйони гiн
заблакитнiв горохом
i снить Волосожар.

Але та путь далека…
І завжди я в журбi
похмурий на путях,
а навкруги мене —
кублиться-б’еться мряка
i шмаття вiд життя.

Але та путь далека…
І темна-темна нiч,
i спогад, як лелека
в забутому маетковi
самотнiй заблукавсь.

II

Секунди, днi i роки,
а з ними i вiки
у вiчi вiчностi глибокi
задивились.

Скоро прийде квiтень.
Зелений кiнь
в iмлi рожевiй забасуе,
i золотi коштовнi вила
положе сонце на стiжки.
Що ж я?
Я тихий, як озерна заводь.

І на журби моеi танки
скоро буря не пiдведе руки…
…Із персi свiй огонь
— о люба, о коханко!
у мозок
кинь!

ІІІ

На Сумськiй
запаштетився
гул.
На Московськiй
регiт.
А край мiста
стогiн,
i я, колишнiй регент[1 - Регент (вiд латин. — керуючий) — наставник духовного хору, його диригент.],
стою без дороги.

І знаю я тепер,
— о Валер’яне, о Михайле! —
чого зажурнi ви
напередоднi квiтня —
дороги зацвiли
i в туманах зiв’яли,
як стоси листя восени
досвiтнi.

І не присняться менi
отi пахучi ночi,
кривавi i святi,
орлинi, як орли.
А може… може, так —
розiрвана на клоччя
майбутнього мета?

І бачу я —
конають i вагранки
на степових полотнах гiн.
…Із персi свiй огонь
— о люба, о коханко! —
у мозок
кинь!

IV

Моя люба любовнице!
Пiдiйми моеi творчостi дух,
положи у моi груди сонце
заголи своi перса на мить!

Слухай —
шумуе!
Слухай —
гримить!
Повiнь прорвала греблю
бiля млина.
Цiлуй скаженiше!
На божевiлля!
(На божевiлля!)…
…За шелюгою
в заснулий вечiр
пливе весна.

За нею вiтер,
за нею гуси —
увесь вирiй.
Коханко люба!
У тьмянiй тузi
умру!

Моя люба любовнице!
Пiдiйми моеi творчостi дух,
положи у моi груди сонце,
заголи своi перса на мить!

КАТЕРИНКА

За вiкном зелена.
Зелена? Дивно!
Падають, падають
Крашенки з неба,
З неба голубого
в сонячний день
катеринка грае,
грае-вигравае…
а розпука вулична
— де?
А далеко потяги i гудки,
а на думцi качка в осоцi,
я пiдстрелив качку в осоцi,
каченята плакали в осоцi.
А медова молодiсть
одiйшла
за темнii обрii в тумани.
…Почекай-но, що це з димарем?

Конец ознакомительного фрагмента.

notes

Примiтки

1

Регент (вiд латин. — керуючий) — наставник духовного хору, його диригент.

Текст предоставлен ООО «ИТ».
Прочитайте эту книгу целиком, купив полную легальную версию: Купить